Приблизно у цю пору 9 літ тому, тобто 2011 року однокласниця і по Новогригорівській восьмирічці і по Успенівській середній школі Гуляйпільщини Запорізького краю ‒ Мелащенко Варя (на світлині сидить праворуч скраю), на той час директор Допропільської десятирічки, вдарила на сполох з огляду на те, що вже промайнуло майже 45 весен з часу прощання зі шкільними роками нашого 10-Б класу ( повторюся) Успенівської школи. До підготовчих турбот Варя долучила Катю Жовнір і інших. Того року (1966) відбулися три випуска: !0-их «А» І «Б», а також і 11 клас, але тоді навесні 2011-го зорганізувалися тільки десяті.
Були виготовлені буклети, приготовано подарунки для вчителів, оповіщені однокласники. Коля Бабич разом з сином Сергієм забезпечили фільмування вікопомної події (відео додається), а також надав авто для відвідування вчителів. Він з Варею навістили у Гуляйполі завуча Лідію Іванівну Винник (на відео Лідія Іванівна сидить у візку) і Колосовську Марію Василівну – старшу піонервожату... білосивих-білосивих.
Я приготував музичний супровід нашої зустрічі: записав гарних українських пісень, щоб натомість «Давно друзья вєсьолиє…» було чутно ‒ «Сонечко встає і шумить трава / Дітвора щебече золота…» - цю пісню створили геніальні поет Андрій Самійлович Малишко і композитор Платон Іларіонович Майборода, яку виконує неперевершений Костянтин Дмитрович Огнєвий, - а натомість «Жізнь ‒ ето міг (?!) мєжду прошлим і будущім...» звучало ‒ «А вже осінь прийшла у мій сад: / ‒ Я ж не кликав тебе, йди назад…», і інше ‒ чаруюче.
Подія розпочалася 27 травня 2011 року. Ми були присутні на урочистій шкільній лінійці з нагоди закінчення навчального року, привітання нових першокласників і, звичайно ж, проводжання у доросле життя випускників школи. Від нас, колишніх учнів, виступив і я.
Мушу тут зробити відступ. У 1970 році у травні я повернувся зі строкової військової служби. І тоді ж незабаром в Успенівці зустрів Віталія Івановича Коломойця, який на той час вже чотири роки був директором Успенівської середньої школи, а до того, ще у далеких 1958-!959 роках, у Темирівській школі навчав мене у 3-му класі. Коли Віталій Іванович дізнався, що я перебував у Республіці Куба, то,очевидно, як біолог, припустив, що я міг привести з собою мушлю із Карибського моря, ‒ і не помилився. Отже ‒ попрохав, якби щоб я передав її школі. Але моя особа тоді була не в змозі з тою річчю ‒ тілько но привезеною ‒ зразу й розпрощатися. Тому, як би не було не зручно, але відмовив своєму вчителю. До речі, оту мушлю незабаром я тільки но й бачив, бо ж полишив її у батьків у Пурхівці, а сам подався за науками до Харкова, а мій старший брат Анатолій незабаром і забрав її на Донеччину. То прийшлося через багато літ потім ще шукати її, я навіть тремтів від ризику не знайти ту дорогоцінність (певно ж, коштовність ‒ не в грошовому вимірі) .
І ось через 41 рік після того, під час виступу на урочистій лінійці я, врешті-решт, передав мушлю із Карибського моря ‒ Успенівській школі. Було б добре, якби був тоді присутній і Віталій Іванович на урочистостях, але він, перебуваючи вже на пенсії, поїхав у рідну Темирівку на такий самий захід, де його онука була випускницею.
Опісля останнього дзвоника ми розійшлися по класам: 10-А в одній кімнаті, ми – в іншій. Там відбулося, так би мовити, додаткове знайомство про опісля шкільні наші дороги-житті. З нами була і одна перша вчителька ‒ Шушура Дар’я Михайлівна. Вже тоді до гурту долучився і Віталій Іванович, щойно повернувшись із Темирівки/, то ж я розповів і про мушлю. За подальшу візію немає сенсу розповідати, бо все видно на відео, шкода тільки, що був слабуватий звук. (Коли вийшло розмістити відео, то з'ясувалося на радість, що звук таки непоганий.)
Ще хочу зробити одну заввагу. Не знаю як в А-класі, а в нас кожен отримав по три скріплених аркуші формату А-4 з наступними вікопомними вагомостями.
На першому аркуші ‒ скопійована випускна світлина учнів нашого класу з класним керівником Павлом Пилиповичем Пономаренком.
На другому ‒ список вчителів школи, а також вчителів початкових класів з різних шкіл і в інших селах в окрузі Успенівки, де розпочиналися наші шкільництва. Оскільки пам’ятаю, як одного разу на сайті ОК розгорнулася дискусія про підзабуті прізвища вчителів, то подаю (не полінуюся перенабрати текст) цей повний список:
«ПАМ’ЯТАЙ ТИХ, ХТО ТЕБЕ НАВЧАВ І ВИХОВУВАВ».
Колосовський Володимир Михайлович ‒ директор школи, вчитель історії та суспільствознавства.
Винник Лідія Іванівна ‒ заступник директора з навчально-виховної роботи, вчитель алгебри та геометрії.
Козоріз Галина Кирилівна ‒ заступник директора з навчально-виховної роботи.
Пономаренко Павло Пилипович ‒ класний керівник, вчитель української мови та літератури.
Борт Леся Яківна ‒ вчитель російської мови та літератури.
Павлова Галина Іванівна ‒ вчитель алгебри та геометрії.
Павлиш Іван Романович ‒ вчитель фізики.
Мельник Борис Артемович ‒ вчитель астрономії та креслення.
Крутько Поліна Іванівна ‒ вчитель хімії та біології
Нечетенко Віра Тимофіївна ‒ вчитель географії.
Бодня Василь Григорович ‒ вчитель фізичної культури.
Довбяга Микола Миколайович ‒ вчитель фізичної культури та цивільної оборони.
Калініченко Олексій Петрович ‒ вчитель виробничого навчання.
Колосовська Марія Василівна ‒ старша піонервожата.
Бодня Євгенія Гаврилівна ‒ лаборант.
Пилипенко Федір Васильович ‒ директор Новогригорівської ВШ.
Удовиченко Гнат Тимофійович ‒ директор Успенівської ВШ.
Шушура Дар’я Михайлівна ‒ перша вчителька.
Хорішко Марія Захарівна ‒ класний керівник.
Репетун Лариса Павлівна ‒ класний керівник.
Галаган Олекандра Іванівна ‒ перша вчителька.
Яковенко Надія Михайлівна ‒ перша вчителька.
Коломоєць Віталій Іванович ‒ перший вчитель.
Стрибуль Леся Панасівна ‒ перша вчителька.
На третьому аркуші ‒ видрукувано список учнів нашого 10-Б класу.
«ПАМ’ЯТАЙ ТИХ, З КИМ ТИ ВЧИВСЯ І ДРУЖИВ»:
1. Бабич Микола.
2. Буряк Віктор.
3. Галаган Валентина Олексіївна.
4. Галаган Валентина Степанівна.
5. Гапон Валентина.
6.Герман Олександра.
7. Горбоконь Олена.
8. Горпинич Іван.
9. Горпинич Микола.
10. Гопка Люба.
11. Гопка Ольга.
12. Гринь Валентина.
13. Денисенко Валерій.
14. Денисенко Катерина.
15. Жовнір Катерина
16. Кишка Анатолій.
17. Корнєва Людмила.
18. Мелащенко Варвара.
19. Онищенко Федір.
20. Павлов Олександр.
21. Пилипенко Володимир.
22. Пилипенко Лідія.
23. Пилипенко Михайло.
24. Сова Лідія.
25. Ткаченко Галина.
26. Холод Лідія.
27. Шерстюк Анатолій.
28. Шушура Віктор.
На четвертому аркуші: вірш «До школи».
Його написав я, а запропонувала це зробити ‒ знову-таки Варя Мелащенко.
1966 ‒ 45 літ ‒ 2011
ДО ШКОЛИ
Випускникам 1966 року, вчителям, випускникам
усіх років Успенівської середньої школи
Гуляйпільського районуприсвячується.
"Не забувай ні миті із свого життя:
У рідній хаті, в школі, у дорозі, ‒
Тоді не вдаре запізніле каяття,
І ти прилинеш, станеш на порозі"
Ми встали з-за парт ‒ сорок п’ять літ тому,
А вперше засіли ‒ на десять раніше,
Та пам'ять дитинства про кожну весну,
Про дружбу і щирість ‒ все спогади пише.
Останній дзвінок навесні пролунав,
Здавалось… недавно і перший,
Час злету у вирій тоді нам настав,
Надій, сподівань, мрій і звершень.
І ми розлетілись ‒ в роки і краї,
В безмежжя шляхів і просторів,
Та знаєм, що крила твої і мої ‒
Росли і мужніли у школі.
Нарешті ‒ зустрілись. Вже є сивина,
Онуки… та й правнуки в пору.
Послухаєм вчителя... о дивина:
«Йдемо на урок» в рідну школу.
І в кожному серці залишиться мить ‒
Рубіж між дитинством і часом,
В якому повік уночі буде снить
Успенівська школа, ми ‒ класом.
Володимир Пилипенко,
учень 10-Б класу в 1966 році,
з села Новогригорівки.
12 березня 2011 року, Новогригорівка – Успенівка – Бердянськ .
Вірша написано до дня зустрічі 27 травня
2011 року випускників, вчителів школи.
Кольоровий видрук цього вірша, поміщеного у рамку під склом - залишено у музеї, що через дорогу навпроти школи.
Формат цього літопису якийсь такий, що не знаходиться місця для згадки про таку акордну подію закінчення нашого і взагалі – шкільництва, це я про випускний вечір. Він проходив у спортзалі за довжелезним столом, де з одного краю сиділи ми трьома класами, а з іншого – вчителі і батьки. Чомусь мені запам’яталося, що навпроти мене сиділа Тома з 11-го (вона жила, здається, у хаті навпроти автобусної зупинки у центрі села). Це, мабуть, тому, що зі старшими, а тим паче – з дівчатами, якось було це ніяково. А тоді за столом і звичайна розмова якось вийшла, і отой подив зберіг її в пам’яті.
Оце я все описую, а де сам знаходжуся на світлині – не зізнаюся, бо вийшов у якійсь вишкрібленій позі. Але якщо хто і здогадається-впізнає ‒ де я, то то буде все-таки не я, який мав би бути. А «який мав би бути» ‒ наступить, наступило, як мені здається, ‒ набагато пізніше.
І наостанок. Напередодні нашої зустрічі у газеті «Голос Гуляйпілля» 24 травня було надруковано мою замітку «Ми встали з-за парт сорок п’ять літ тому».
Я тепер щасливий, бо ж все-таки вдалося розшукати відеозаписи і спромогтися шляхом спроб і помилок - розмістити їх в ОК.
Але одноразово бере й сум, що описав цю вікопомну подію аж через 9 літ. Та це все-таки краще, аніж ніколи
Наше кіно складається з двох серій.
ПЕРША СЕРІЯ: Ранкове відвідування наших вчителів ‒ Винник Лідії Іванівни і Колосовської Марії Василівни.
Урочиста лінійка: останній дзвоник і проводи випускників.
Загальне спілкування з усіма і впізнавання всіх. Спілкування у класі ‒ класом за участі Віталія Івановича Коломойця і Дарії Михайлівни Шушури. Шана пам’яті про вчителів, які відійшли у вічність.
Перша частина життєвих оповідей однокласників.
Прошу переходити за посиланням:
https://www.youtube.com/watch?v=yRKLkpCdKDk
ДРУГА СЕРІЯ: Друга частина оповідей про життя-дороги однокласників. «Закрита частина».
Прощальне спілкування один з одним і зі школою.
Посилання:
https://www.youtube.com/watch?v=iDIXSJQPceI
Володимир Пилипенко
Комментарии 29
Не подскажите?