Найнепотрібніше, що можна сказати людині, яка втратила все - це: «головне, ви самі живі».
Так, живі, це найбільша нагорода – життя.
Але! Життя – це подарунок, який ми не просили, не заробляли і не ми до цього докладали зусиль, як мінімум, народжували нас мами.
Війна показала нам, наскільки важливо цінувати кожен прожитий день, наскільки важливо цінувати все, що ти маєш і людей, які поряд з тобою.
Але! Коли людина втратила все, що вона заробляла і напрацьовувала багато років: будинок, роботу, майно, звичне коло друзів. Коли людина втратила вулиці, якими вона гуляла, дерево, під яким вперше поцілувався або шум моря, який чув його найдзвінкіший сміх і найгірші сльози. Коли людина втратила свій диван, який так довго вибирав і тільки поставив у квартиру, не встигнувши його навіть зібрати, телевізор, на який він копив роками..., коли він боїться відкрити чат зі списками загиблих, бо там, у будь-якому випадку, є його знайомі...
Фраза: головне ти живий, звучить як глузування. Це пряме знецінення всього, що людина робила до війни. А ще, це заборона на почуття: дивись, Ось у нього брат загинув, а ти тут за своєю сковорідкою плачеш. Будь-яка заборона на проживання почуттів – це хвороби надалі. Будь-яке знецінення лиха чи порівняння твого лиха з бідою інших людей - це як порівняти твоє життя до війни з нулем!
Чому люди так кажуть? Відповідь проста. Ніхто не знає, що треба говорити у таких випадках. Жодні слова не допоможуть цьому горю. Його треба пережити, прожити всі стадії, аж до ухвалення. І не чекайте, що це буде завтра чи за місяць. Неєєєттт! Через 2-3 місяці у вас тільки почнеться туга. Туга за домом, по кухні, спальні, по побуту, по близьких... У дітей почнеться справжня туга за їхніми улюбленими іграшками. І буде ще гірше. Перший час ми на адреналіні. Організм виділяє кортизол, працює захисна функція психіки. Багато моментів ми блокуємо. Плюс звичка з дитинства: літні канікули 3 місяці. А ось потім, йде етап усвідомлення, що насправді сталося. Будуть особливі спалахи. На свята, значні дні або коли доведеться купувати нові ложки (ніж/постільна білизна/дрібнички/гайкові ключі і т. д.).
Якщо ви не знаєте, що відповісти людині, яка все втратила - просто обійміть її або МОВЧКИ ВИСЛУХАЙТЕ без оцінки та порад.
Ми маємо право оплакувати свої квартири, роботу, свої улюблені кафе так, як ОПЛАКУЄМО БЛИЗЬКИХ людей. Чому? Тому, що це і є: складова цього самого «головне - ти живий».
На кожне горе потрібна одна весна, одне літо, одна осінь та одна зима. Раніше не стане легше. Моментами, перепадами – так. Але не стабільно. НЕ постійно. Не назавжди.
Олена Білоус
Присоединяйтесь к ОК, чтобы подписаться на группу и комментировать публикации.
Комментарии 2