Пов'язала ланцюгом себе навік.
Тут не страшно,не боюсь я більше болю,
Мені вже все одно, що я тепер з числа калік.
Тут свобода...,хоч не бачу зверху неба,
І немає в мене серця - віддала.
Віддала тому, кому воно не треба,
Але, я зробить інакше не могла.
Навіть сонечко не поспішає зранку
Зазирнуть до мене тихо у вікно.
Як з тобою, з ним, загралися в мовчанку,
Але знаю - воно прийде все одно!
Воно прийде, а ти можеш не приходить.
А навіщо? Більше ж світла не даєш,
І нехай воно мене до фінішу проводить,
Ну а ти, живи собі спокійно, як живеш.
Тільки серце не каліч моє, благаю,
Не ламай, як крила ти мені зламав колись.
Я піду і вже не повернусь, я обіцяю,
Бо мої вуста, без тебе жити, зареклись...
Стихотворение по мотивам романа Л. Костенко "Маруся Чурай"
Присоединяйтесь к ОК, чтобы посмотреть больше фото, видео и найти новых друзей.
Комментарии 1