Предыдущая публикация
Вже й пташенята.
А скільки сиріт по землі без мами й тата.
А скільки спалено мостів і гнізд немає.
У Чорне море із Дніпра вода стікає.
І витікає як та кров, як сік з берези.
І замість ніг у молодих одні протези.
Вже й пташенята у гнізді, вже й літо в травах,
А схід і досі у вогні, а схід в загравах.
Дніпро реве, Дніпро кричить. Та хто почує.
Хтось із кущів вербових там смерть коригує.
Хтось заховався у куток й молитву каже.
А хтось свій скарб, свою печаль в хустинку в"яже.
А потім йде у білий світ, все залишає.
І непомітно, находу сльозу ковтає.
Все, що надбав, все, що здобув - одні руїни.
Лиш посміхаються йому квітки калини.
Присоединяйтесь к ОК, чтобы посмотреть больше фото, видео и найти новых друзей.
Нет комментариев