Pe când gândul mă frământă
Și-l văd tot mai obosit ,
Pasul face de mă-ndreaptă
Spre-un izvor neîngrijit ...
Aici, cad în relaxare
Și tot răscolesc trecutul
Ce-mi e plin de zile-amare ,
Comparate cu mormântul ...
Vrând-nevrând, mi-aduc aminte
Cât de greu mi-a fost odată ,
Când uram, fără cuvinte ,
Acea vreme blestemată ! ... ,
Cât de mare mi-a fost dorul
De-a mă pierde-n lumea largă ,
Neștiind că el, izvorul ,
Mă va plânge-o viață-ntreagă ! ...
Și-acum, iată-ne alături ,
Revăzuți peste decenii ...
Eu,- bătut de negre vânturi ,
El,- mâlit de anii vremii ...
Dezorientat cu totul
De-un tumult întreg de gânduri ,
Tind să cred că și mormântul
Îmi va fi bătut de vânturi ! ...
Nu e nicio îndoială
Că ce-i val, ca valul trece
Și-acum, plin de oboseală ,
Iar rămân, la toate, rece ! ... ,
Doar izvorul îmi mai plânge
A mea soartă blestemată ,
Dar și el, astăzi, își stinge
A sa apă preacurată ! ... ,
Nu-i acel de altădată ! ...
Leonid Certan
22 octombrie 2019
Присоединяйтесь к ОК, чтобы посмотреть больше фото, видео и найти новых друзей.
Нет комментариев