Предыдущая публикация
І ми спокою втрачаємо нитка,
І різко, зопалу, грубим комусь,
Так просто, щоб нагрубити ...
Ми з легкістю улюблених ображаємо,
Лише тому, що настрою - нуль,
І так виходить, що не помічаючи,
Болісну завдаємо біль ...
Слова - як горобці - їх не спіймаєш,
А ранять - точно в серце хмара стріл,
І якщо щось ти сказати вирішуєш,
Подумай, щоб завтра не шкодував.
Адже кинуте - не подумавши - слово
Одного разу може зробити багато бід,
І від такої непрошеної образи
В душі залишиться глибокий слід.
Звичайно, час поступово лікує,
Погане допомагаючи нам забути,
Але щоб один одному душі не калічити,
ПОДУМАЙ ..., перш ніж
заговорити.
© Сорокіна Ольга Германівна 3 https://www.inpearls.ru/
Присоединяйтесь к ОК, чтобы посмотреть больше фото, видео и найти новых друзей.
Нет комментариев