Коли я повернувся додому в той вечір, моя дружина накривала на стіл. Я взяв її за руку і сказав, що нам потрібно серйозно поговорити. Вона сіла і почала спокійно вечеряти. Я знову побачив біль в її очах. Раптом я зрозумів, що не можу нічого сказати. Але я повинен був це зробити. Я хотів розлучитися. Я спокійно підняв цю тему. Здавалося, що вона абсолютно не розсердилася. Вона тільки запитала мене м’яко: «Чому?» Я не відповів... Того вечора ми більше не розмовляли. Я знав, що їй хотілося дізнатися, що трапилося з нашим шлюбом. Але мені було складно зізнатися, що я більше не любив її. Я просто її жалів, а моє серце тепер належало іншій – Джейн. А жінка, з якою ми прожили 10 років, стала мені чужою. Мені було шкода, що вона витратила на мене так багато часу, але я не міг забрати свої слова назад – я покохав іншу.
З глибоким почуттям провини я подав дружині документ на розлучення, в якому йшлося, що їй залишиться наш будинок, автомобіль і 30% акцій моєї компанії. Вона прочитала його, а потім порвала на дрібні клаптики... Нарешті вона заплакала. А я цього й очікував. Для мене її сльози були свого роду звільненням. Думка про розлучення, якою я був одержимий останні кілька тижнів, ставала яснішою й чіткішою. На наступний день я повернувся додому пізно і застав її за столом, коли вона щось писала. Я вирішив не вечеряти й пішов відразу спати, тому що сильно втомився після насиченого дня з іншою. Коли ж вночі прокинувся, вона все ще сиділа за столом і писала. Але мені було байдуже, я перекинувся на інший бік і знову заснув. А вранці вона познайомила мене зі своїми умовами розлучення. Від мене нічого не було потрібно, лише відкласти розлучення на місяць. Вона попросила мене спробувати пожити цей місяць нормальним життям і докласти для цього всіх зусиль. Причина була проста: у нашого сина починалися іспити в школі, і вона не хотіла, щоб він хвилювався через наш розрив. Це мене влаштовувало. Але була ще одна умова: я повинен був щодня (протягом цього місяця) виносити її на руках з кімнати до порога, як в день нашого весілля. Я подумав, що вона збожеволіла. Але щоб не псувати стосунки, я прийняв цю дивну вимогу. Я розповів Джейн про умови розлучення, які поставила моя дружина. Вона розсміялася і зневажливо сказала, що це абсурд.
В перший день, коли я ніс дружину на руках, це виглядало незграбно. Я вже давно не мав з нею жодного тілесного контакту. Наш син стояв ззаду і плескав в долоні, радіючи з того, як тато несе маму. Дружина тихо сказала: «Не говори синові про розлучення». Я кивнув, трохи засмутившись. Я опустив її на землю за вхідними дверима. Я поїхав в офіс.
На другий день нам обом було легше. Вона міцно тримала мене. Я відчував запах її парфумів. Я зрозумів, що вже дуже довго не придивлявся до цієї жінки. І я зрозумів, що вона вже немолода: дрібні зморшки на обличчі, посивіле волосся… Наш шлюб наклав на неї відбиток. На четвертий день, коли взяв її на руки, я відчув, що близькість повертається. Ця жінка подарувала мені 10 років свого життя. На 5 і 6 день я знову відчув, як почуття близькості стає все сильнішим. Я не розповідав про це Джейн. Так непомітно пролетів майже місяць...
І ось одного ранку моя дружина шукала, що ж їй надіти. Вона переміряла усі сукні, але так і не змогла знайти ту, яка б ідеально на ній сиділа. Вона зітхнула і сказала, що всі сукні стали їй завеликі. І я раптом зрозумів, як сильно вона схудла. Напевно, тому мені було так легко носити її на руках, а я думав, що такий сильний. Я раптом задумався: «Скільки ж гіркоти та болю я їй завдав!» Мимоволі я простягнув руку і погладив її по голові. У цей момент увійшов наш син і сказав, що мені пора нести маму вниз. Для нього батько, який несе на руках маму, став невіддільною частиною його життя. Дружина попросила сина підійти й міцно його обняла. Я відвернувся...
Я взяв її на руки, вона обняла мене за шию, а я притиснув її до себе ще сильніше. Це було так само, як в день нашого весілля, лише її сильна худоба мене засмучувала. В останній день, коли я тримав її на руках, я не міг ступити й кроку…
Я приїхав в офіс і вистрибнув з авто, навіть не зачинивши двері. Я боявся, що будь-яке зволікання може змусити мене змінити своє рішення. Я піднявся наверх. Коли Джейн відкрила двері, я сказав: «Пробач, Джейн, але я більше не хочу розлучатися». Вона здивовано подивилася на мене, а потім поклала руку на мій лоб: «У тебе температура?» Я відсторонився і сказав: «Пробач, Джейн, але я не буду розлучатися. Мій шлюб був нудним, тому що я не цінував деталей нашого життя, а не тому, що ми вже не любимо одне одного. Тепер я розумію, що повинен носити її на руках, як в наш день весілля, до тих пір, поки смерть не розлучить нас». Нарешті Джейн почала розуміти зміст моїх слів. А потім вона дала мені ляпас, закрила двері й розплакалася. Я спустився вниз і поїхав додому. По дорозі я заїхав в магазин і замовив букет квітів для дружини. Продавчиня запитала, що написати на картці. Я посміхнувся і написав сам: «Я буду носити тебе на руках щоранку, поки смерть не розлучить нас». Коли я приїхав додому з букетом квітів і посмішкою на обличчі й піднявся в нашу спальню, я побачив, що моя дружина лежить на ліжку. Мертва. Вона боролася з раком декілька останніх місяців, а я був так зайнятий романом з Джейн, що навіть не помітив цього. Дружина знала, що скоро помре, тому хотіла захистити мене від гніву нашого сина у разі розлучення. Головним для неї було те, щоб в очах сина я залишався люблячим чоловіком… Маленькі деталі дуже важливі у стосунках. І це не будинок, не автомобіль, і навіть не гроші в банку. Ці речі створюють середовище, сприятливе для щастя, але самі по собі вони не несуть щастя. Будь-ласка, знаходьте час, щоб бути хорошим другом для дружини/чоловіка, приділяйте увагу дрібницям, які створюють близькість між вами. І нехай ваш шлюб буде щасливим!
Якщо ви не поділитеся цією історією, то з вами, звичайно, нічого не трапиться. Але якщо ви поділитеся нею з друзями, то це, можливо, допоможе врятувати чийсь шлюб.
Присоединяйтесь к ОК, чтобы посмотреть больше фото, видео и найти новых друзей.
Комментарии 2