Предыдущая публикация
Туман проліг вуалем вдалині.
У серці море ніжності й любові,
Які приніс в дарунок ти мені.
Тендітний стан мій обійняв, як вперше.
Пірнула у любов, як в джерело,
І стало на душі одразу легше,
Від щастя розлилось в мені тепло.
Вуста злилися у палкім цілунку.
Так ніжно й тихо прошептав: – Моя!
Завмерла вся в п'янкім, солодкім трунку,
Здалось, втекла з-під ніг моїх земля.
Забилось серце із твоїм у ритмі,
Нас охопили щирі почуття –
Такі високі, теплі, світлі й чисті,
Відкривши для кохання нам серця.
Полум'яніють грона калинові...
Торкає вечір літній до плечей.
Любов'ю сяють очі волошкові.
П'ємо кохання ніжного елей.
✍️Оксана Козак
Присоединяйтесь к ОК, чтобы подписаться на группу и комментировать публикации.
Комментарии 2