Жнива під обстрілами й у вогні земля
Здається, я у снах страшних блукаю
Та так болить у грудях ця війна...
Так не боліло досі, не боліло
За землю рідну, український край
Бувало, сонце з неба в спеку гріло
Коли збирали люди урожай...
З серпами в поле знову йшли дівчата
І пахли спілі золоті лани
Сьогодні ж ця війна, війна проклята
За що вмирають, Боже мій, сини?
Такого літа, Боже, хай не буде
Ніколи більше, як й її...Весни
Коли невинні гинуть, гинуть люди!
Ніколи цього не забудем ми...
І страх бере за душу, а що завтра?
Яким буде ця осінь і зима
Яка вона, життя людського правда?
І виє під ногами ця земля...
За кожним сином плаче рідна мати
Як ви посміли у дітей стріляти
Ще досі чую цей дитячий сміх...
Ще досі бачу очі ці блакитні
І радість цю дитячу ... та за що???
Як смів сьогодні ти дітей убити?
Життя забрати їх, за що? За що?
А там поспіли знов лани пшениці
Жінки з серпами в поле не ідуть
І висохли спустошені кирниці
Ракети з неба на світанку б'ють...
Такого літа я не пригадаю
Жнива під обстрілами й у вогні земля
Здається, я у снах страшних блукаю
Та так болить у грудях ця війна...
✍️Галина Завидовська
Присоединяйтесь к ОК, чтобы подписаться на группу и комментировать публикации.
Комментарии 1