Предыдущая публикация
Вільхове) — посёлок,
относится к Станично-Луганскому
району Луганской области Украины .
Население по переписи 2001 года
составляло 3114 человека. Почтовый
индекс — 93653. Телефонный код —
6472. Занимает площадь 5,26 км².
#новости
Присоединяйтесь к ОК, чтобы подписаться на группу и комментировать публикации.
Комментарии 7
Ольховое
укр. Вільхове
Страна Украи
Область Луган
Район Стани
Координаты 48°40
в. д. /
39.57
в. д.
Основан 1884
Площадь 5,26 к
Высота центра 70 м
Официальный язык украи
Население 3114
Часовой пояс UTC+
Телефонный код +380
Почтовый индекс 93653
Автомобильный код BB /
Люблю цю землю рідну і чудову.
...ЕщёЖили ми тут, як вміли, як могли.
В дитячу пору, пору світанкову
Хіба ми тут щасливі не були?
Хіба не слухали ми пісню соловейка,
Чи не лічила нам зозуленька літа?
Життєва ноша в нас була легенька,
Дорога в світ здавалася проста.
Нам раз всього родитись довелося
На грішній цій і на святій землі.
Про що ми мріяли, що буде, що збулося
Життя розставить крапочки над «і».
Приготувала доля різні всім дороги,
А нам здавалось — долю творим ми.
І перед кожним з нас — свої пороги,
Життя і зводить, й розлуча з людьми.
Земля моя і праведна, і грішна,
Люблю тебе таку, яка ти є.
Життя буває й радісне, й невтішне…
Люблю цю землю рідну і чудову.
Жили ми тут, як вміли, як могли.
В дитячу пору, пору світанкову
Хіба ми тут щасливі не були?
Хіба не слухали ми пісню соловейка,
Чи не лічила нам зозуленька літа?
Життєва ноша в нас була легенька,
Дорога в світ здавалася проста.
Нам раз всього родитись довелося
На грішній цій і на святій землі.
Про що ми мріяли, що буде, що збулося
Життя розставить крапочки над «і».
Приготувала доля різні всім дороги,
А нам здавалось — долю творим ми.
І перед кожним з нас — свої пороги,
Життя і зводить, й розлуча з людьми.
Земля моя і праведна, і грішна,
Люблю тебе таку, яка ти є.
Життя буває й радісне, й невтішне…
Спасибі долі, що воно в нас є.
Як вишиванка стелеться дорога.
Червона нитка чорну потягла.
І біль розлук, і радість, і тривоги —
Усе нам доля і сповна дала.
І линуть дні. Чим далі, тим частіше
Душа летить до тих єдиних місць,
Де ти був рідний, просто найрідніший,
А вже сьогодні ти тут тільки гість…
Таке природа диво сотворила
На цій землі серед лісів і квіт.
Що в батьківських місцях якась незламна сила,
Що рве нам душу, тягне, як магніт.
Родился я крестьянским сыном, Среди полей, степей, ночной тиши, Средь петушиного напева – Все это Рай моей души! Родился там, где нету края, Где пахнут золотом поля, Родился там, где Мать родная – Все это Родина моя! * СЛАВА МОЕЙ РОДИНЕ! *
Достиглі яблука скидає за ворота,
Ховає їх під деревом в траві,
Збираю їх,й для мене є робота.
Беру у руки вже дозрілий плід,
Вдихаю літа щедрі аромати,
Лишивши на траві росяній слід,
Йду навпростець до батьківської хати.
Підсліпкувато дивиться у світ
Старенька хата вікнами-очима.
У подумках їй говорю:-Привіт.
І зупинив ходу перед дверима.
Дихнув в обличчя пусткою наш дім,
Вже не виходить зустрічати мати.
Згадав, як бігав я ще тут малим,
Під яблуню,щоб яблук назбирати.
Як пахли смачно свіжі пироги,
Напечені для нас її руками,
І сміх стояв до пізньої пори,
І засинав мабуть разом із нами.
Яким щасливим,радісним був дім,
Яким веселим в нас було подвіря!
Пройшли роки,росте бурян на нім,
Сміх відлетів,немов з долоні піря.
Старенька яблуня і хата у дворі,
Ще яблука,що падають під ноги,
Нагадують про ті щасливі дні,
І пройдені життям моїм дороги.