Poate că n-am să te mai văd nicicând,
Decât cu ochii sufletului meu,
Când uneori, ai să-mi alergi prin gând,
Fără să simți că-l răvășești mereu.
Poate că niciodată n-am să-ți spun
De ce tresar, la fiecare pas
Pe care-l fac, știind că niciun drum
Ce duce către tine, n-a rămas.
Poate că n-am să pot să mai intind
O mână -nvăluită-n cald fior,
Și pentru-o clipă, chipul să îți prind
In palma fremătând de-atâta dor.
Poate că glasul n-am să-ți mai aud
Decât în plânsul ploilor de toamnă
Ce îmi va bate în fereastră scurt,
Mintindu-mă că el, încă mă cheamă.
Poate că tu, de fapt, n-ai existat,
Te-am întâlnit cândva, doar într-un vis,
Ce-o noapte , pe furiș mi-a tulburat,
Și -n zori, cu stelele, tăcut s-a stins...
✍🏻Elena Neicu
Присоединяйтесь к ОК, чтобы подписаться на группу и комментировать публикации.
Нет комментариев