Як відомо, колишніх журналістів не буває, бо журналістика - не професія, а стан душі, покликання, діагноз, який прогресує впродовж усього життя, незважаючи на вік чи статус. Талановитими журналістськими матеріалами цих допитливих, харизматичних і самовідданих «акул пера» зачитувалося не одне покоління жителів Миколаївської області, їх імена піднімали тиражі видань, на які вони працювали, чесно і добросовісно описуючи реалії сьогодення, увічнюючи історію, людей праці, розвінчуючи негідників, допомагаючи слабким і безпомічним.…
Агнеса Виноградова, Ніна Шепель, Інна Максименко, Алла Раскопова, Анатолій Кузнєцов, Геннадій Селін, Алла Чуприна, Тетяна Даниленко, Тетяна Фабрикова, Олександра Ментель, Сергій Порфир'єв… Безумовно, що й досьогодні чимало миколаївських читачів пам’ятають ці імена, відчуваючи ностальгію за талановитою, добротною і професійною журналістикою. За дружним столом виникало чимало цікавих тем, душевних спогадів, зокрема смішних і дотепних, пов'язаних з журналістською практикою. Письменник Леонід Ржепецький під гучні аплодисменти прочитав свої вірші, а відомий прозаїк Валерій Бабич, автор кількох видань, зокрема популярної книги, присвяченої історії миколаївської журналістики «Журналисты города святого Николая», приємно здивував присутніх неабиякими вокальними здібностями у виконанні українських пісень. Кількагодинна зустріч промайнула напрочуд швидко і весело, бо зібралися за столом однодумці, люди однієї групи крові. Журналістика – вона ж у крові, у жилах, в душі, у серці.
.
Щира повага і вдячність Владиславу Володимировичу Чайці за меценатство, а Марині Чуприній – за організацію душевної зустрічі.
Присоединяйтесь к ОК, чтобы посмотреть больше фото, видео и найти новых друзей.
Нет комментариев