В Західній культурі прийнято терпимо ставитись до помилок, навіть більше -- помилки там сприймаються як необхідна умова отримання досвіду і знання. Здійснювати помилки і вчитися на них вважається одним із необхідних шляхів успіху.
Успішні люди тим і відрізняються від неуспішних, що вони не бояться експериментувати, допускати помилки, вчитися на них і прогресувати.
В нашій культурі, помилки вважаються злом. Наша народна педагогічна доктрина знаходить кращим нічого не робити, і не допустити помилки, ніж щось зробити і помилитись
Прихильники експериментів однак говорять, що є два типи помилок, які не варто ніколи допускати:
Перший тип -- це повторення одних і тих помилок і нероблення з них ніяких висновків. Наприклад, наступати постійно на граблі, отримувати по лобі держаком і знову наступати.
Другий тип помилок -- це незворотня помилка, тобто така дія наслідки якої не можна буде ніяким чином відмінити або виправити. Наприклад, випити стакан яду щоб вияснити, чи дійсно це був яд, або з'їсти отруйний гриб бо дуже вже захотілося грибів.
Саме ці два типи помилок з впертістю нерозумної істоти, з дебільною регулярністю, з дегенеративним виразом обличчя постійно здійснює наш нещасний народ.
На протязі 30-ти років, за виключенням двох випадкових випадків, народні маси, яких в школі били до посиніння по руках і головах за кожну помилку в зошиті, вперто роблять тільки ті помилки, які не варто повторювати і зовсім не варто робити.
Як таке може бути?
Пояснення може бути одне, як вчив нас Маркус Аврелій, дурні люди не можуть не робити дурного, особливо, коли у цих неосвічених дурнів хочуть щось вкрасти шахраї і злочинці.
Тарас Кулик
Присоединяйтесь к ОК, чтобы подписаться на группу и комментировать публикации.
Комментарии 1